Prinsessan sokerimietteitä
Tampereen Työväen Teatterissa pyörii tänä syksynä
Prinsessa-musikaali, jonka kävin katsomassa äitini kanssa. Tositapahtumiin
perustuva esitys kertoo Kellokosken mielisairaalan arjesta viime vuosituhannen
alkupuolella. Eräässä kohtauksessa esiteltiin senaikaisia rajuja hoitomuotoja,
joista yksi oli insuliinisokki. Johtavan lääkärin erikoinen repliikki jäi hyvin
mieleeni: ”Insuliini on mielisairaalassa yhtä tärkeä kuin leikkaussali
kirurgisessa sairaalassa”.
Sadassa vuodessa niin psyykkisten sairauksien kuin diabeteksen hoito on
muuttunut paljon. Vaikka välillä manaan piikkien ja hoitovälineitten runsautta,
minun ei onneksi tarvitse päivittäin keitellä hervottoman kokoisia neuloja,
kuten kohtalotovereiden vielä muutama vuosikymmen sitten. Henkilökohtaisesta
verensokerimittarista ei silloin voinut kuin uneksia. Sekin kapistus on
oikeasti hyödyllinen – toisinaan ruudulle pärähtävistä kehnoista arvoista
huolimatta.
Hoitovälinejakelusta sain vihdoin uuden mittarin, kun vanhaa Glucocard-X-Meteriä ei enää tuoda Suomeen. Se kulki mukanani sairastumisesta tähän syksyyn saakka. Kuinka pitkään teillä muilla on säilynyt sama mittari?
Nyt pitäisi opetella käyttämään uutta mittaria solubiologiaan syventymisen ohella. Tässä jaksossa perehdymme solun, geenien ja kudosten toimintaan. Olen päässyt jo muutamalle tutustumiskäynnille TAYSiin, kurkistamaan mikroskoopilla maitorauhasesta, ohutsuolesta ja jänteestä otettuja kudosnäytteitä ja ottamaan verinäytteitä opiskelukavereilta. Toisen piikittely tuntui jännittävältä, mutta onneksi neuloihin tottuneena ei pistettävän olo pelottanut lainkaan.