Viime keväänä sain silmälääkäriltä ikäviä uutisia. Mulla oli
verkkokalvomuutoksia. Uusi aika puolen vuoden päähän, että saadaan seurattua.
![silmat1 silmat1](files/8589/422/silmat1.jpg)
Puoli vuotta meni, aikaa ei kuulunut. Sain ajan sittenkin
vuoden päähän. Pääsinpähän sentään tutkimuksiin, ajattelin, kun aikani sain.
Silmälääkärillä oli tällä kertaa hyviä uutisia. Silmäni ovat terveet. Siin
vaiheessa tunsin onnistuneeni, sillä vaikka diabetekseni hoito ei ole
parhaimmillaan, olen onnistunut parantamaan sitä. Sain siitä lisämotivaatiota
hoitaa, sillä en halua pelästyä uudelleen. Mun silmiä katsotaan vielä kerran
lääkärin toimesta ja sen jälkeen siirrytään takasin normaaliin käytäntöön.
Tiedän miten huono tasapaino vaikuttaa silmiin, mutta silti
asia konkretisoitui itselle vasta silloin kun se todettiin. Pelästyin, mutta
pieni ääni sisälläni käski minun petrata. Tein niin ja onnistuin. Se pieni säikähdys taisi tehdä hyvää.
Sain motivaatiota hoitaa itseäni ja sen johdosta koin onnistumisen.
Olen tyytyväinen siihen, mitä lisätarkailuita
diabeetikoilla on, sillä niillä pystytään estämään lisäsairaudet joita kukaan
tai ainakaan mä en halua. Kenenkään
toivelistaan ei toivottavasti kuulu lisäsairaudet.
Muistutan, että itseään ei
saa pelotella lisäsairauksilla, mutta niiden olemassaoloa ei saa unohtaa.
![Ville Misaki CC BY-NC-ND 2 Ville Misaki CC BY-NC-ND 2](files/8599/615/Ville_Misaki_CC_BY-NC-ND_2.0_pieni)
Sateenkaarikuva: Ville Misaki
CC BY-NC-ND 2.0